I tidligere episoder:
Alle er fanger her. Det er kameraer og mikrofoner overalt.
De fokuserer på barna og prøver å forme sinnet deres.
Jeg blir læreren din.
Har du vært ved gjerdet? Kjenner du til de dyrene utenfor?
Ben? Hva gjør du? Jeg skulle hente deg på skolen!
Mr. Burke. Vi er glade for at du er blitt sheriff.
Når man dreper noen her, får man visst jobben hans.
- Hvorfor drar dere ikke hjem? - Fordi vi ikke kan.
Jeg skal gjøre alt i min makt for å avsløre ondskapen i byen.
- Hvorfor kan ingen forlate byen? - Det er bare én vei ut.
"Vi kan tilby deg en stilling, da en av våre meklere har pensjonert seg."
Bli her. Jeg skal skaffe hjelp fra Boise.
Vil du ta følge til skolen med Sam, Katie og meg i morgen?
Vi går alltid sammen, og du bor i nærheten...
- Ja visst. - Fett.
- Når da? - Sju.
- Hjørnet ved Maple og 15th. - Fett.
Det var... fett i kveld.
- Jeg er ræva på dette. - Det merker ikke jeg.
Vi ses i morgen.
Mamma? Alt i orden?
Ja da. Hvordan har du det?
- Hvor er pappa? - Han jobber lenge.
Han holder på å avslutte denne saken.
Da kan vi dra hjem til Seattle.
- Høres det bra ut? - Ja da.
God morgen. Har du det travelt?
Jeg skal slå følge med Amy og noen venner.
Ben. Vi har snakket om dette. Jeg skal følge deg hver dag.
Jeg overlever nok en tur på fem minutter. De er vennene mine.
Jeg vet det, men vi vet ikke hva som foregår i denne byen.
Vi bør nok være forsiktige, for vi vet ikke hvem som er ekte venner.
Du har rett. Hvem vil være venner med en taper som meg?
- Det var ikke det jeg mente! - Dere ba meg prøve å passe inn.
Det er kanskje snålt for deg, men jeg gjør det.
Men du sitter bare hjemme og håper at alt plutselig vil forandre seg.
Kjære Theresa. Gratulerer!
- Se opp! - Skynd deg!
- Hei, Ben. Hvordan går det? - Hei.
- Hei, Ben. - Hei.
Du? Hva er det?
- Alle på skolen... - Vi ses, Ben.
De er vel hyggelig mot meg fordi de vil være det?
- Har de ordre om å være snille? - Hva er det du snakker om?
Alt var annerledes på den gamle skolen. Alle var annerledes mot meg.
De så meg ikke engang. Så er jeg her et par dager, -
-og alle snakker til meg og ser meg.
- Er ikke det fint? - Jo.
Jeg fatter ikke hvorfor det er så annerledes.
Denne skolen er ikke som den gamle skolen din eller noen annen skole.
- Vi er alle sammen om dette. - Sammen om hva da?
Reed Finley, Carrie Barnes, Benjamin Burke til rom én for orientering.
- Hva er orientering? - Lykke til.
...kom til rom én for orientering.
Hallo?
Du må være Theresa. Den nye høyre hånden min.
Jeg heter Bill. Alle kaller meg "Store-Bill".
Hvorfor? Jeg aner ikke.
Du er mye penere å se på enn gamle Petey.
Ikke misforstå. Petey var en venn. Men graffiti i hovedgata?
Man kjenner virkelig ikke folk.
Denne veien, vennen min. Heng på.
- Er det bare deg her? - Henrietta tar bokføringen.
Ellers er det bare deg og meg.
Unnskyld kaoset, men hun ble så opprørt da hun ikke fikk jobben.
- Jobben min? Hun er sikkert bedre. - Jeg fikk høre at du var perfekt.
- Hvem er "de"? Jeg har hørt... - Her! Den første kunden din.
WAYNE JOHNSON
- Er det et nummer jeg kan ringe? - Han mistet telefonen i ulykken.
- Ulykken? - Wayne er... var veiarbeider.
Han satte ut kjegler til asfaltering.
Sent på kvelden var han der ute alene, og så... pang!
Han blir påkjørt av en politibil og slengt over panseret.
Rullet av veien, ned i ei grøft og slo hodet rett i betongen!
Men du kjenner jo søster Pam. Hun lappet ham sammen.
Nå er han frisk, -
- men Wayne mistet nesten alt i ulykken. Ikke bare telefonen.
Han har ikke et hjem engang.
Der kommer du inn.
- Skal jeg selge et hus til ham? - Nei.
Du skal gi ham et hus. Da får du en gullstjerne.
Gi ham et hus?
Anse det som en velkomstgave fra vennene hans i Wayward Pines.
Vi kommer til å bli et fordømt godt lag.
Og takk mannen din for at han drepte Petey.
- Hei. Jeg heter Ben. - Carrie.
- Reed. - Er dere nye her?
- Hva er 111? - Aner ikke. Jeg er 110.
Velkommen til orienteringen.
Dette er student 001, 002 og 003, de første som tok orienteringen.
Da de ble invitert inn i dette rommet, var de som dere.
De hadde nettopp kommet til Wayward Pines.
Som dere ble de invitert hit fordi de viste store evner-
-under møtene våre på tomannshånd.
Hvis dere klarer dere i dag, vil dere også havne på et bilde.
Da er dere offisielt en del-
- av den første generasjonen i Wayward Pines.
Det er en ære og en gunst.
Bare de veldig spesielle får være med i denne første generasjonen.
Bare de som virkelig er klare, får være det.
- Klare for hva da? - For sannheten.
Mr. Johnson?
Jeg heter Theresa Burke.
Jeg er her fordi jeg hørte at du trenger hjelp.
Du vil finne et hjem?
Jeg har et sted som du vil like.
- Det kom nettopp på markedet. - Slutt.
Vær så snill, slutt.
Jeg beklager. Jeg vet at du har det vanskelig.
- Jeg vil hjelpe deg. - La meg være i fred, er du snill.
- Skal jeg hente en sykepleier? - Nei, ikke... henne.
Wayne. Hvis du er forvirret-
- eller vil snakke, så kan du snakke med meg.
Jeg kom også ut for en ulykke.
- Så du det også? - Hva da?
Etter ulykken... så jeg noe.
Noe fælt.
De gjorde noe med meg. Med oss. Og sykepleieren var der.
Du.
- Hvem har du fortalt det til? - Ingen.
Dette stedet er ikke trygt.
Vi må være veldig forsiktige. Forstår du hva jeg mener?
Fortell nå kjapt hva du så.
For en hyggelig overraskelse.
Jeg visste ikke at du skulle komme. Kjenner du mr. Johnson?
- Jeg skulle vise ham noen nye hus. - Ja visst. Peters gamle jobb.
Gratulerer. Jeg håper du klarer deg bedre enn stakkars Peter.
Jeg visste at det ikke ville gå. Altfor mye av en fritenker.
Vet du hva? Jeg har en idé. Kan vi ikke dra og se på det huset?
Det har stor hage og er veldig uforstyrret.
Fortell meg hva dere ser.
Det ser ut som Wayward Pines.
Nær, men ikke helt.
Bildet ble tatt for 14 år siden, -
- omtrent hundre meter utenfor Wayward Pines' bygrense.
Se om igjen. Ser dere noe merkelig med dette bildet?
- Det er noe øverst til venstre der. - Veldig bra, Ben.
Dette var det første beviset på at de fins.
- Hvem da? - Det kan dere si meg.
Storfot?
Storfot er alltid alene.
Det neste bildet ble tatt tre måneder senere.
To ble drept for å få det.
- Hva er de? - Vi kaller dem "abbier".
- Abbier? - En forkortning for aberrasjoner.
De er resultatet av en rekke genetiske mutasjoner eller avvik.
De utviklet seg i et barskt miljø og er nå jordens mest effektive rovdyr.
Ingenting kan måle seg med dem i næringskjeden. Selv ikke vi.
En "abbie" kan drepe og sluke en bevæpnet soldat på få minutter.
Alene er det mulig, men lite sannsynlig, å overvinne én.
Men de går alltid i flokk.
Og hvis man støter på en flokk, er det umulig å overleve.
Se på de fuglelignende klørne, som kan drepe et bytte med ett slag.
Hørselen deres er forsterket, så de hører selv de svakeste lyder.
Luktesansen er også skjerpet. 100 ganger bedre enn vår.
Men husk på at abbiene ikke var sånn i begynnelsen.
De utviklet seg til dette.
DNA-et deres skiller seg bare 0,5 % fra pattedyret de utviklet seg fra.
Vet dere hvilket pattedyr? Dere kjenner svært godt til det.
- Hva med nå, da? - De ligner på oss.
Fordi de en gang var det.
Etter orienteringen klarte jeg ikke å spise på to dager.
- Hei, er det mer logisk nå? - Egentlig ikke.
Ikke i det hele tatt.
Det tar en stund å oppfatte det.
Det er ikke det. Det er bare... logisk. Eller ulogisk.
Hvis det mrs. Fisher sier faktisk er sant, -
- og disse abbiene virkelig fins, hvorfor har jeg ikke hørt om dem før?
De løper rundt midt på lyse dagen i Idaho.
- For vi er vel i Idaho? - Ja. Vi er i Idaho.
Det mrs. Fisher forteller, er sant. Jeg lover det.
- Men hvordan...? - Ben. Dette er bare spisefriminuttet.
Du vil snart forstå det. Det lover jeg.
Hør her. Jeg vet at dere er forvirret og fortapt.
Men den neste timen bør hjelpe.
Disse myntene har ingen verdi lenger, -
-men de har noe mye viktigere: svar.
Her er det.
Se. Hva sa jeg?
Det er vakkert. Fint lys. Romslig.
Det ble vel bygd for tolv år siden, så alt er som nytt. Det er jo bra.
Kan vi ikke begynne på baksiden og gå mot inngangen?
Den er gammel. Veldig gammel. Kanskje fra romerriket.
Det er noe på den. Kan jeg skrape det bort?
Det er 25 cent.
- Hvor gammel er den? - Det får du si meg.
"2095"? Det fatter jeg ikke. Hvordan er det mulig?
Ikke tenk på hva som er og ikke er mulig.
Bare tenk på fakta, Ben.
- Hva vet du om hvor du er? - Vi er i Wayward Pines i Idaho.
Hva er det siste du husker før du kom hit?
- Ulykken. - Ulykken.
- Og du, Carrie? - En påkjørsel der sjåføren stakk av.
- Reed? - En kollisjon.
Og hva husker dere etter ulykken?
At jeg våknet på Wayward Pines-sykehuset.
- Jeg også. - Jeg også.
Vet dere hvor lenge dere var bevisstløse?
Dere trodde at det var noen timer. Maksimalt én dag.
Men det stemmer ikke.
Ulykkene deres var faktisk... ikke ulykker.
Dere er alle valgt ut til å være her.
Dere er valgt ut til å være en del av et spesielt samfunn.
Et samfunn som ikke er en del av den verdenen dere kjenner.
En veldig annerledes verden.
En verden der abbiene trives og hersker.
Men menneskene ble ikke abbier over natta. Det tok veldig lang tid.
De myntene dere holder i hendene ser veldig gamle ut-
-fordi de virkelig er veldig gamle.
De er de siste kjente levningene fra den menneskelige sivilisasjonen.
En sivilisasjon som døde ut... for nesten 2000 år siden.
Dette er ikke 2014.
Dette er 4028.
Den fungerer.
- Hva er det? - Huset har kameraer og mikrofoner.
Du må snakke stille.
Vi kan ikke snakke lenge. Da vet de at noe er galt.
- Hvem vet det? - Kanskje du vet det. Du så noe.
Jeg våknet etter ulykken. Jeg husker ikke så mye.
Jeg vet hva dere tenker: "Det er umulig."
"Hvordan kan det være 4028? Hvordan kan det ha gått så lang tid?"
Men hva om jeg sa at denne musa kan gå inn i en tilstand-
- der den kan overleve en hel vinter uten mat og vann, -
- og at den derfor lever lenger? Vil dere kalle det også umulig? Nei.
Jeg husker at jeg så ut gjennom ei slags rute.
Som et glassvindu.
- Var du i en bil? - Nei. Jeg sto oppreist.
Vinduet var mindre. Det var mer som...
Mer som dette.
Etter ulykkene ble dere plassert i dvalekamre, og der sov dere.
Det var folk utenfor. De så inn. De så på meg.
- Husker du noen ansikter? - Bare sykepleieren.
Så husker jeg skygger og stemmer, og deretter svartnet det.
Så snart dere våknet, ble dere en del av...
...den første generasjonen.
Men det var flere sånne kamre. Og alle hadde...
De var fulle av...
- Av hva da? - Mennesker.
- Hvorfor ble vi valgt ut? - Det er det siste spørsmålet.
Og kanskje det viktigste.
- Tror du på meg? - Ja, jeg tror på deg.
Hva er dette stedet?
Det enkle svaret er at dere ble valgt for at menneskeheten skal overleve.
Jeg skal finne ut av dette. Jeg skal finne ut hva du så.
Men du må ta imot dette huset, og det med et smil.
Det var alt, tror jeg.
Husk på at alt du ser, er ditt. Du kan beholde det.
Og det koster deg ikke ett øre. Du flytter inn og begynner et nytt liv.
Høres ikke det flott ut? Hva syns du?
- Takk. - Ingen årsak.
For mer enn 2000 år siden forutså en stor forsker aberrasjonene.
Den perfekte balansen som skapte vår verden, ville gå tapt.
Han visste at naturen ville gjøre det vanlige:
Hun ville utvikle seg og forandre balansen.
Hun ville forandre oss.
Denne forskeren ville redde noen få utvalgte fra den forandringen-
- for å bevare oss som vi en gang var.
Så han skapte en ark.
Han skapte Wayward Pines.
- Hvilken forsker? - Navnet er David Pilcher.
Dessverre får dere aldri treffe ham.
Men dere kan trøste dere med at han alltid vil våke over dere.
Han vil aldri la noe skje med dere, for dere... er framtiden.
Dere er den første generasjonen, -
-og han er beskytteren deres.
Du fortsetter å imponere meg. Ingen har kommet så langt alene før.
Jeg burde presentere meg.
David Pilcher.
Pilcher.
Fortell om denne Pilcher.
Jeg er dr. Jenkins. Vet du hvor dere er?
Er det noe mer uforklarlig?
Så du er David Pilcher.
Vi kan ikke bli her. Bli med meg til Wayward Pines.
Senk våpenet.
Hva er dette? Et slags eksperiment?
Det er ikke Boise. Jeg er kjent i Boise.
Sinnet ditt går amok, Ethan.
Det vil ikke godta sannheten, men stol på øynene dine.
Alt du har sett i dag.
Det fins ikke noe her ute for deg.
Den verdenen du kjenner, er borte.
Arten vår har utviklet seg til noe undermenneskelig.
Det eneste som er igjen av sivilisasjonen, er Wayward Pines.
- Hva vil du? - Jeg vil at du skal bli med meg.
Jeg skal vise hvordan vi sammen kan forandre alt til det bedre.
Eller så kan du bare finne ut hva som er her ute.
Du kan velge selv, Ethan.
Det dere har lært i dag, må dere holde for dere selv.
Ikke si det til foreldrene deres eller noen andre voksne av én årsak:
Denne storslagne byens framtid tilhører ikke de voksne...
...men dere.
Det kan virke urettferdig.
Dere kan synes at foreldrene deres fortjener å få vite det.
Det gjorde Chris også.
Chris var en elev som dere.
Han satt i dette rommet og så og hørte på det dere har hørt i dag, -
-og det skremte ham.
Han fortalte det til foreldrene.
Dagen etter bestemte foreldrene seg for at de skulle ut på tur.
Før de dro, lukket faren garasjedøra.
Moren koblet en hageslange fra eksosrøret til vinduet.
Faren vred rundt nøkkelen.
Og et kvarter senere... var de alle sammen døde.
Saken er at foreldrene deres har levd for lenge i den gamle verdenen.
Hjernene deres takler ikke sannheten.
Hvis dere forteller det, setter dere ikke bare dem, men hele byen i fare.
KUNDER A-AB
David Pilcher forutså en stor oversvømmelse og bygde en ark.
Han fylte den med mennesker som dere og meg.
Folk som han anså som nødvendige for menneskehetens overlevelse.
Det er vi som har hatt flaks. Vi er de få utvalgte.
Men denne arken klarer seg bare hvis vi alle følger reglene.
Hvis det blir en eneste sprekk, -
- vil vannet komme inn, og så drukner vi alle sammen.
Dere må se til at det ikke skjer.
Dere må sørge for å styre arken forsiktig til land, for dere er...
- ...den første generasjonen? - Unnskyld, jeg hørte ikke det.
- Unnskyld? - Den første generasjonen!
Jeg skylder visst noen en gullstjerne!
- Mente du alvor? - Jeg mener alltid alvor.
Det blir nok ikke den siste gullstjernen i denne uka.
Du har fått et nytt oppdrag.
- Hvor ofte flytter folk hit til byen? - Jeg vet ikke.
Et par stykker i måneden, kanskje.
Det er en jevn strøm. Faktisk nærmest som et urverk.
Når man trenger noen, dukker de plutselig opp.
- Skjer det alltid etter ulykker? - Unnskyld?
De som flytter til Wayward Pines, har alle vært ute for ulykker.
Er ikke det merkelig?
Jeg vil råde deg til ikke å tenke for mye, vennen min.
Det kler deg ikke. Det er jo synd hvis noe skjer med det pene fjeset.
Et stort smil.
Da kan dere bli med meg.
Velkommen til den første generasjonen.
Jeg vet hvordan det føles, Ethan. Jeg vet hva du tenker.
Først kommer det personlige.
Slektninger du aldri får se igjen. Venner. Sjefen du trodde du hatet.
Så begynner du å tenke større.
På all kulturen som har gått tapt. Språk, kunst, kunnskaper.
Tusenvis av år med kultur...
Alt er blitt borte på et øyeblikk. Du begynner å tenke: "Er det slutt?"
"De siste menneskene. Vil jeg engang være blant dem?"
Men langsomt innser du hva du fremdeles har.
Et nytt samfunn. En familie.
En framtid.
Du har fremdeles Wayward Pines.
Men hva er Wayward Pines?
Bli med meg, så skal jeg vise deg det.
Vi må dra. Nå!
Du ser ut til å trenge en sykepleier!
Ta av, ta av!
Team Wild Animals Only Released On: www.HoundDawgs.org
Tekst: Tor Hundstad www.sdimedia.com